UN SEMN INVIZIBIL
Îmi plăceau poveștile tatălui meu,
până la cea pe care mi-a spus-o când am împlinit 10 ani.
A fost odată ca niciodată un regat
în care toată lumea trăia veșnic.
Pentru că nimeni nu murea, regatul era foarte aglomerat.
Și astfel, regele,
împins afară din propriul castel de nesfârșitul său mandat regal,
a dat un decret.
Toți cei din regatul meu sunt rugați să aleagă
o persoană din propria familie pentru a muri.
O execuție în masă ne va aduce spațiul mult dorit.
Îmi pare rău că vă deranjez, dar asta este.
În fiecare familie a avut loc o crimă.
În toate, cu excepția unei familii.
Alteță, nu ne putem hotărî.
Ne iubim foarte mult și ne-ar plăcea să murim toți, împreună.
Nu! Nu pot muri! Ei au brutăria.
Fac cele mai bune turte cu scorțișoară din tot regatul.
Și dacă ne-am tăia fiecare câte o parte din noi?
Toate aceste părți împreună ar echivala cu o persoană în minus.
Interesant.
Continuă.
Însă fiica a refuzat.
Tată, îmi plac picioarele mele.
Nu fi egoistă! Ai prefera să moară unul dintre noi?
- Puteți să-mi tăiați un braț! - Eu îmi dau urechea dreaptă.
Nu mi se pare o problemă să-mi pierd câteva degete.
Voi renunța la nas.
Garantează-mi un picior și batem palma!
2 picioare - 1 picior = 1 picior. Mai rămân cu unu.
Bine, accept.
După ce călăul și-a luat partea,
familia era de neprivit, iar afacerea s-a înrăutățit.
Familia a început să-și vândă turtele cu scorțișoară
prin mandat poștal, în regatul alăturat.
Pentru că nu-i vedea nimeni, au avut un succes uriaș.
Au făcut o mulțime de bani.
Tatăl i-a spus fiicei sale:
Vezi ce putem obține dacă suntem uniți?
Sfârșit.
A fost ultima petrecere pe care am avut-o de ziua mea.
Două lucruri îmi plăceau mai mult decât orice pe lume.
Atletismul și matematica.
Tata era matematician, deci iubind matematica, îmi iubeam tatăl.
Ce-i asta? Ce citești?
- Precalcularea? - Da.
Amândoi ne simțeam în siguranță printre cifre.
În familia mea, unu plus unu rezulta trei.
- Când vei crește, sper că... - Viața e frumoasă.
Tatăl meu fusese un binecunoscut atlet când era la liceu,
iar eu visam la ziua în care
să alerg mai repede decât el.
Însă în ultima zi bună pe care a avut-o tata
n-a câștigat nimeni.
Ce s-a întâmplat?
Atunci am început să bat în lemn.
Fiecare bătaie era o cifră și fiecare cifră îmi dădea siguranță.
Fără ele aș fi singură.
Au știut să-i vindece trupul...
Dar vor putea să-i vindece mintea?
Tata părea foarte absent,
dar știam că e pe acolo, pe undeva,
iar eu eram hotărâtă să-l aduc înapoi.
Așa că am făcut un pact cu Universul.
Eu aș fi renunțat la tot ce-mi plăcea,
iar Universul îmi va înapoia tatăl.
Am renunțat la desert.
Am renunțat să mai merg la filme.
Am renunțat la prieteni.
Am renunțat să mai răsfoiesc atlase.
Am renunțat chiar și la alergări.
Cu cât îmi plăcea mai mult ceva, cu atât mai mult voiam să-l stric.
Singurul lucru la care nu am renunțat au fost cifrele.
Dacă puteam sări coarda de 43 de ori fără să greșesc,
sau dacă puteam prinde mingea de 27 de ori la rând,
dacă numărul frunzelor care cădeau
echivalau cu numărul literelor numelui tatălui meu,
poate că atunci l-aș recupera.
Nu m-am oprit din numărat.
N-am încetat niciodată să sper.
Cifre.
Siguranță.
De încredere...
Perfecte.
Apoi, dintr-o dată, mama a decis că trei are o unitate în plus.
Mă dai afară?
Nu ai prieteni, nu ai serviciu.
E timpul să pleci.
Dar îmi place aici.
Minți, Mona.
Și cel mai grav este că nici măcar nu-ți dai seama.
Eu trebuie să am grijă de el.
Nu tu.
După a treia noapte, eu și cartea de matematică am renunțat.
Te putem ajuta cu chiria pentru prima lună.
Am câteva economii, iar tata are ajutorul social.
Nu va găsi niciun apartament cu o toaletă ca a noastră.
DE ÎNCHIRIAT
Dintr-o dată am aflat ce înseamnă infinitul.
Era foarte lung.
Mamă.
Ești Mona Gray?
Sunt domnișoara Gelband.
Eram directoare la școala ta primară.
Da.
M-am întâlnit cu mama ta în fața brutăriei.
Profesoara noastră de matematică, domnișoara Swordstrum,
a plecat pe neașteptate în Paraguay să devină revoluționară.
Mama ta mi-a spus
că locuiești în oraș,
nu ai serviciu, însă ai diplomă
- de matematician. Tu ești! - Ce sunt?
Noua noastră profesoară de matematică!
Mi te amintesc de când erai mică.
În timp ce restul copiilor se jucau cu mingea,
tu stăteai lângă paralele și făceai împărțiri.
Ești ideală pentru acest post, Mona Gray!
De ce i-ai spus că am diplomă de matematician
știind c-am renunțat la facultate?
Trebuie să găsești un mod de a-ți plăti chiria.
De ce? Tu ești cea care m-a dat afară.
- Poate o să-ți placă să predai. - N-o să-mi placă.
Comitetul de primire îți urează bun venit în mod oficial!
Ne place să ne considerăm mai deosebiți.
Un profesor pentru fiecare obiect.
Cred că asta te face să fii "domnișoara Matematică" a noastră.
Vom face ceva pentru a lumina decorul.
Ceva vesel și mate-amuzant.
Ați făcut o greșeală. Nu sunt profesoară.
Un proverb vechi spune că "nimeni nu e profesor până nu devine".
Am învățat matematica în această clasă, de la domnul Jones.
1... 2... 3...
5... 8...
13... 21...
Cine îmi poate spune care este următoarea cifră?
- Domnișoară Gray. - 34.
Răspuns corect.
Nu l-am văzut niciodată fără cifra de ceară de la gât.
Cifrele variau în funcție de dispoziția lui.
Cifre mari când era binedispus
și cifre mici când era deprimat.
Mă-ntrebam dacă avea cifrele de care avea nevoie tatăl meu.
Pentru alții erau simple cifre,
însă pentru noi
erau semne invizibile.
Domnul Jones a renunțat la predat și și-a deschis o fierărie.
Eram singura care a înțeles de ce.
Încerca să-și elibereze cifrele.
Nu mai stăm de vorbă.
Deci? Pot conta pe tine?
Bună!
Clasa I.
Eu sunt domnișoara Gray.
Domnișoară Fray.
Pot să-ți spun mami?
Clasa a II-a, cine știe cifrele de pe perete?
Copii! Vă rog.
Ia uitați-vă.
Ce super sunt cifrele!
Îmi place doiul.
Și nouăle îmi place mult.
Mie îmi place cinciul.
- Sunteți clasa a III-a? - Da.
- Cum te cheamă? - Elmer Gravlaki.
Bine. Mulțumesc.
Stați jos, vă rog.
Haideți să...
jucăm un joc.
Ce-ar fi...
să vă spuneți numele și numărul preferat?
A dat în mine!
- Cum te numești? - Danny O'Mazzi.
Danny, n-ai voie să arunci în ceilalți.
Du-te la colț, cu fața la perete.
- Super. - Nu-i corect!
De ce să stea el la colț, cu fața la perete?
N-ar trebui să fie ceva frumos, ci o pedeapsă.
Numele meu e Rita Williams
și vreau să vă spun că Ellen mereu face pipi
când are emoții.
Are un schimb de haine în sala asistentei medicale.
Mergi și te schimbă, Ellen.
Domnișoară Gray,
eu sunt Lisa Venus, iar numărul meu preferat este un miliard.
- Poftim? - Ați spus să ne spunem numele
- și numărul preferat. - Da. Respectați programa.
- Tu cine ești? - Ann DiGanno.
Lisa, ce-ar fi să alegi un număr de la 1 la 9?
Nouă. Adică doi. Ba nu, șapte.
Șapte?
Da, rămâne șapte.
Bine. Se mai oferă cineva?
Eu! Eu!
Eu! Alegeți-mă pe mine!
Numele meu e Levan Beeze, iar numărul meu preferat e unu.
Bine, Levan. Tu și Lisa veniți în față
și formați cifra cu trupul vostru.
Care e totalul dintre Levan și Lisa?
- Opt! - Corect.
Păduchii din părul ei i-au șoptit răspunsul.
Nu am păduchi în păr.
Ann e supărată pentru că părinții ei divorțează.
- Mama mea e avocata mamei ei. - Ba nu divorțează!
Se separă legal.
Levan, confidențialitatea dintre avocat și client e confidențială.
Bine. Cine vrea să fie 8?
- Eu. - Bine, Danny.
Cine vrea să fie plusul?
- Eu! Eu! - Alegeți-mă pe mine!
Aceasta este prima ecuație umană.
Și acum ce facem?
Ce-ați spune...
Ce-ar fi să...
Dacă
am crea numere
din natură?
Unul dintre voi
va aduce un număr
în fiecare vineri.
Un fel de povestioară a cifrelor.
O vom intitula...
Cifre și materiale.
- Pot să fiu eu prima? - Bine.
Lisa, Venus,
să aduceți una frumoasă.
Mă bucur că tu ești noua profesoară de matematică.
Tată.
Tată!
Tată.
Tată, azi a fost prima mea...
Mona. Mona, am citit despre o carte
a unui medic, profesor la Harvard.
Asta se numește Forma Sănătății.
Vino să-ți arăt. Vino.
Conform acestei cărți,
s-a folosit în cazul atleților olimpici accidentați. S-au făcut studii.
Răul iese prin deschizătura cercului.
Mona, e o carte pe care te poți baza.
Vrei să intri?
Intră. Simți, nu-i așa?
Stai aici. Așează-te aici.
Inspiră adânc
și lasă totul să se strecoare prin deschizătură.
Inspiră adânc...
și lasă totul să iasă. Să iasă, să iasă.
Din nou. Inspiră
și expiră.
Ce se întâmplă?
Se numește Forma Sănătății.
Îl sun pe doctorul Wallace.
Metodele astea nu ajută niciodată,
iar tu nu ești de niciun ajutor.
E un doctor de la Facultatea de Medicină Harvard.
Experiment eșuat cu caramel.
A fost un dezastru, dar copiilor le-a plăcut.
Astea nu-s niciodată pline.
E șerbetul tău?
Nu.
E un nume bizar, nu? Șerbet.
E nostim dacă zici de câteva ori șerbet.
Șerbet.
Șerbet?
Cred că nu-i chiar așa amuzant, dar e un nume bizar. Șerbet.
Ești noua profesoară de matematică? Ești domnișoara Gray?
Eu sunt Ben.
Ben Smith. Predau știință.
Ce-ai vrut să faci cu tema plantei de acasă?
Tema plantei de acasă!
Jumătate de clasă trebuia să vorbească frumos cu planta de acasă,
iar cealaltă jumătate, nu.
Apoi urma să comparăm
diferențele de creștere. De ce? Ce s-a întâmplat?
Mama Ritei a găsit-o țipând la feriga din baie,
spunându-i chestii de genul: "ești o rușine pentru numele familiei".
Și: la ce te holbezi, afurisită nenorocită?"
Și ce reacție a avut planta?
Nu fi obraznic!
Discutăm la mine în birou, domnule Smith?
Dacă chiar trebuie să discutăm în biroul dvs...
Ne mai vedem, domnișoară Gray.
Domnișoară Gray, a căzut cifra 7 cu nori.
Domnișoară Gray!
- Hei! Ai grijă, băiatule de serviciu. - Scuze.
- Ce poartă? - Parcă-i gunoi.
- Lisa Venus... - Da.
- Ce ai pe cap? - L și V.
- V-ați prins? Sunt inițialele mele. - Ba nu sunt.
Alea nu-s inițialele tale.
Aproape sunt.
- Ești retardată. - Ann!
Sunt pregătită pentru Numere și Materiale.
Numere...
- și materiale? - Vă amintiți?
În fiecare vineri aducem o cifră din lumea naturii.
Sau lucruri care seamănă cu cifrele.
Domnișoară Gray, nu vă amintiți niciodată nimic!
Cum naiba ați ajuns profesoară?
Danny, treci la colț!
- Bravo ție. - Lisa...
Numere și Materiale!
Te rog.
Acesta e zeroul meu. E din natură.
Ba nu e din natură. E plastic.
Plasticul provine din natură.
E creat de om, iar omul este natural.
Zero ori orice egal zero.
127- 0 = 127.
Zece milioane minus zero
egal zece milioane.
- Ce? - Sigur.
Bine.
- Ce-i așa bine? - Ann!
Mulțumesc.
Cine vrea să fie săptămâna viitoare?
Eu! Eu!
Licuricii nu sunt muște sau albine, sunt gândăcei.
Există pe fiecare continent, cu excepția Antarcticii.
De ce strălucesc?
Bună întrebare. În general, ca să-și găsească perechea.
Masculul emite semnale și așteaptă.
Așteaptă ca femela...
să-i răspundă.
- Lisa. - Domnișoară Gray!
Aștepți pe cineva?
Pe mătușa mea. Mereu întârzie.
Vreți să-mi atingeți literele L și V?
Haideți.
Atingeți-le.
- De unde le ai? - De la mama.
Are o formă gravă de cancer și poartă o perucă roșie.
Ghiciți ce fel de cancer are.
- La plămâni? - Nu.
- De colon? - Nu.
- Bucal? - Nu.
- La gât? - Nu.
- La sân? - Nu.
- La inimă? - Nu.
- La pancreas? - Nu.
- De sânge? - Nu.
- La creier? - Nu.
- De oase? - Nu.
- De piele? - Nu.
De care mai există?
Cancer de ochi.
- N-am mai auzit niciodată de el. - E destul de nou.
Mama e printre primii care l-au făcut. Va muri în mai puțin de un an.
Pot să te ajut cu ceva?
Îmi plac pirații. O urăsc pe Ann DiGanno.
Tu ești bolnavă?
Ce vrei să spui?
Lisa!
Grăbește-te!
Dacă vrei să faci ceva pentru mine,
atunci nu te îmbolnăvi. Niciodată.
Lisa!
N-are nevoie de un cardiolog, Eva, are nevoie de un psihiatru.
Care-i problema?
- Mamă, ce are? - Nimic, totul e bine. Hai să mergem.
- Mamă. - Vino.
Indiferent de câte ori întrebam,
răspunsul era mereu același.
Nimic.
Lisa purta adevărul ca pe o coroană.
Făcea bijuterii din seringi și plastic.
Eu nu aveam decât cuvântul "nimic".
Tată.
La mulți ani, Mona Gray!
La mulți ani!
Hai să luăm micul dejun în oraș, ca o familie.
Chiar suntem o familie.
Ca o altă familie.
Bună. O masă pentru trei persoane, te rog. Mulțumesc.
Nu pot sta aici. E curent.
Nu, e murdară. E murdară.
Haideți mai în spate.
Nu, e chiar sub aerul condiționat.
- Aici vă place? - E bine. E bine.
Mulțumim frumos. E bine.
E grozav.
Acum...
Haideți să ne distrăm.
E ziua Monei!
Du-te la fierărie și cumpără 2,5 kg de îngrășământ.
Nu, nu, nu. Nu acum. Sărbătorim.
Am o surpriză. A sosit de ziua ta.
E terapie cu magneți.
- Magneți? - Vorbește mai încet.
Nu vreau să afle FDA-ul.
- De ce? - De ce? Pentru că...
- Mi i-ar putea confisca. - Mulțumim.
Mi-ar putea replanta și modifica Forma Sănătății.
Mona, nu-ți supăra tatăl.
Domnișoară Gray!
Bună.
Ei sunt părinții tăi? Bună ziua.
Eu sunt Ben Smith. Fiica dv și cu mine lucrăm împreună.
- Sunt profesorul de știință. - Bună.
- Eu sunt mama Monei. Încântată. - Domnul Gray, presupun.
Stați cu noi, vă rog.
Bine.
Scuzați-mă.
Servirea de aici e fantastică, iar friganelele...
Ești de la FDA?
Nu.
Așadar...
- Ești de prin împrejurimi? - Versiunea scurtă
este că m-am mutat aici când logodnica mea
a obținut un post la evidența locurilor de muncă de la spital.
Apoi a fugit cu un infirmier. A fost nostim. Mi-au furat mașina.
Scuze.
E o tragedie. Îmi pare rău.
Nu-i nimic. Am făcut o greșeală.
S-a dovedit că toate calculele mele erau greșite.
Cred c-ați auzit de multe ori asta,
dar semănați foarte mult.
Serios? Toți spun că...
- Buzele... - Fără niciun dubiu.
Cum te-ai apucat de știință?
Mereu am fost interesat
să aflu de ce lucrurile sunt așa cum sunt.
M-a influențat și tata puțin,
- dar mi-am spus... - Vreau să fiu om de știință!
Cred c-o să mă duc să-i fac acel comision tatei.
Mona, nu.
Încă n-am...
- Pot să te ajut, domnișoară Gray. - Stai!
- O pungă de 2.5 kg. - Dar n-am...
- Pot să vin cu tine? - Mona, te rog, stai jos.
E ziua ta! E ziua Monei.
La mulți ani!
Domnule Jones.
Am venit să vă arăt noul catalog de unelte Panida.
Am tot ce-mi trebuie.
Vă las cartea mea de vizită. O să vă răzgândiți.
O zi bună!
Prima dată când am spus ceva despre cifrele lui
aveam 9 ani.
Bună ziua, domnule Jones! Mă bucur că vă simțiți mai bine.
De 9 ori mai bine decât ieri.
Ieri purtați un 2.
E plăcut c-a remarcat un copil.
Ești o foarte bună observatoare.
Observatoare?
M-am trezit dimineață gândindu-mă
că dacă dl Jones purta un număr par, tata va râde azi.
Dacă purta un număr impar, noile medicamente ar fi avut efect.
Trebuia să cunoască o cifră care ar fi fost de folos.
Însă dacă o știa, mie nu mi-a spus-o.
Era încă un vecin care întorcea privirea.
Am hotărât ca de fiecare Halloween s-arunc în mașina lui cu 5 cofraje de ouă.
Bună ziua, domnule Jones.
- Bună, Mona. - Deci...
De ce purtați acele cifre la gât?
Credeam că știi.
Știu?
Ce să știu?
Și eu purtam un simbol invizibil.
Scria: "du-te naibii de ipocrit".
Vreau toporul acela.
Costă 28$.
Vezi ce putem obține dacă suntem uniți?
Vezi ce putem obține?
Ești un 3? Ești un 4?
Ești un 5? Ești un 6?
Ești un 7? Ești un 8?
Ești un 9?
21, 22, 23, 24, 25...
26, 27, 28, 29, 30. 31, 32...
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8.
De ce ai făcut asta?
Acasă era topor. La școală era un 7.
Puțină hârtie de împachetat și un pic de lipici...
și mi-am transformat coșmarul în Numere și Materiale.
- Levan, ce s-a întâmplat? - E scabie.
Scabie?
Cine ți-a spus asta?
Ann! Tu ce ai?
Mi-am înghițit limba!
- Limba mea! - Limba?
Dumnezeule! Limba ta?
Danny, tu ce ai?
- Malarie! - Malarie?
- Ați sunat la Urgențe. - Vreau să raportez o epidemie.
- Unde vă aflați? - Dar vărsat de vânt? Rujeolă?
- Știi? Ai putea să... - Scuzați-mă. Domnișoară!
Ai putea face malarie săptămâna viitoare,
dacă faci o tuberculoză credibilă azi. Ce spui?
- Care sunt simptomele? - Oboseală, tuse. Tușește un pic.
- Domnișoară. - Mai cu forță.
Trimit o ambulanță?
Mai cu forță. Perfect!
Și crampe abdominale.
- Apleacă-te. Ai gaze. - Bine. Așa?
Da.
Pe ei!
Bravo, Elmer. Ai multe gaze.
Ce se întâmplă?
Imităm viața.
- Doamnă. - Îi ajută pe copii să înțeleagă
simptomele, pentru păstrarea sănătății.
Ești...
Concediat!
Abia mi-ai adresat două cuvinte,
iar apoi mă concediezi?
Ridică-te, Lisa. Nu ești bolnavă.
Am cancer.
Peruca mamei e făcută din păr de om.
Unele nu sunt așa, dar se observă.
Hai să plecăm.
Așteaptă. Mai am un pic de cancer de mimat.
Domnișoară Gray.
Ce-i ăla?
E un... 7.
- Ba nu e un 7, e un topor! - E un 7.
- Lingușitoarea profesoarei! - Ajunge, Ann!
Ann e prost dispusă pentru că tatăl ei are o iubită.
Mama mea, care-i avocata mamei lui Ann,
are fotografii pentru a demonstra asta.
- Ba nu are! - Ba are!
Levan, nu mai vorbi, altfel va trebui să stai la colț.
Bine.
Știe cineva ce este acesta?
E ciocul unei păsări.
- E mai mult o gură. - E fundul unei păsări!
Danny!
Treci la colț!
Să presupunem că e o gură.
O gură căreia îi e mereu foame.
Și 179
e mai mic decât 255.
Gura vrea întotdeauna să mănânce numărul mai mare.
Gura va mânca cifra 5556, pentru că e mai mare.
Corect.
Se numește "mai mare decât" și "mai mic decât".
Cine vrea să vină să exerseze?
Mor de difterie!
Ieși din clasa mea imediat!
Nu din nou, Ellen!
"Boala închipuită..." E simplu.
Boala închipuită e mai mică decât boala adevărată.
Accident de mașină?
- Nu știu dacă le poți compara... - Ba da, pot.
Eu am avut un accident de mașină cândva. Am supraviețuit.
Războiul.
Vârsta înaintată?
Vârsta înaintată nu e mai mare decât războiul.
Boala e cea mai mare.
Criminalul Negru.
Al meu e cel mai mare.
Ba nu.
E pseudonimul unui criminal în serie.
Trist, dar adevărat.
Cancerul?
Bătaie! Bătaie!
Stați! Încetați amândouă! Încetați!
Opriți-vă, altfel vă sun părinții!
Mama ei n-o să afle.
- Taci! - Ann!
Mai bine v-ați controla elevii, domnișoară Gray.
Nu uitați să creați "mai mare decât" și "mai mic decât".
Lisa...
Nicio persoană nu e mai bună decât alta.
Nu este adevărat.
Sunteți cea mai bună profesoară din școală.
Și tăticul meu e bolnav.
Lisa, nu întârzii la oră?
Mă duc, domnișoară Gelband.
Domnișoară Gray...
Lisa pare fericită la tine în clasă.
Probabil creezi un mediu foarte plăcut.
Deși nu înțeleg de ce la prânzul de ieri
și-a cumpărat o țigară Bologna,
margarină și un plic de îndulcitor.
Ai mai pomenit așa ceva?
Pare un prânz tematic.
Un prânz a cărui temă e cancerul.
Dumnezeule! Ai dreptate.
Slavă Domnului
că are pe cineva atât de minunat de echilibrat
cum ești tu, în viața ei.
Slavă Domnului.
Așadar... Ne vedem diseară!
- Diseară? - E seara Porților Deschise la școală.
La ora 20:00 fix.
- De ce nu încetezi? - Încetează tu!
Am venit! Ar trebui să-i vedem pe toți profesorii Annei.
S-o lăsăm la sfârșit pe profesoara de matematică. Am auzit că-i ciudată.
Bună!
Probabil tu ești profesoara de matematică.
Eu sunt mătușa Lisei.
Lisa e una dintre cele mai istețe eleve ale mele.
Eu mereu am urât matematica, dar Lisa e un copil ciudat.
Probabil nu-i este ușor...
în acest moment.
Dar pentru mine?
Am traversat jumătate de țară pentru a avea grijă de ea.
Nu mi-a mulțumit nimeni.
Urma să-mi iau diploma de agent imobiliar.
Poate mi-aș fi continuat studiile. Acum nu mai pot face nimic.
- Poate după ce mama ei își revine... - Să-și revină?
De pe ce navă spațială ai căzut?
Scuzați-mă.
Te-a ispitit cântecul meu seducător?
Nu, eu...
Dacă întreabă cineva, e o demonstrație de știință.
Sfere.
- Și, de asemeni, evit părinții. - Și eu.
Deci?
Suntem de acord într-o privință?
Acela e un zâmbet?
- Nu. - Ba da.
Ești foarte drăguță când zâmbești.
Ar trebui să mă întorc înăuntru.
Nu, stai. Nu pleca.
Progresăm. Ții minte că data trecută când ne-am văzut, m-ai concediat.
M-ai concediat.
Nu-ți face griji. Dacă vor concedia pe cineva pe aici, tu vei fi aceea.
Ellen a imitat o boală porcină ieri.
A fost... Mi-a provocat coșmaruri.
Ai pus-o pe Lisa să reprezinte cancerul.
Da, știu.
Știi că mama ei are cancer.
Sigur. De asta l-a ales.
- E pe moarte. - Sigur.
De asta l-a ales.
Stai. Vrei să încerci?
Încearcă.
- Nu sunt o persoană a balonașelor. - Cine este? Balonașele sunt...
Cercuri. E matematică. 360 de grade. Hai, unul mare.
Toți îndrăgesc balonașele.
Când te-am văzut prima dată,
predai, iar copiii erau în fața clasei.
Erau...
Reprezentau cifre.
Mi-a plăcut asta.
De asta eu...
Atunci am realizat că ești deosebită.
Știi...
Trebuie să mă întorc.
Trebuie să mă întorc înăuntru.
- Aproape reușiseși. - Noapte bună, domnule Smith.
Noapte bună, domnișoară Gray.
Cândva, o femeie din Texas
a scris toate cifrele de la unu la un miliard.
I-au trebuit doi ani
și foarte multă hârtie.
A folosit hârtie reciclabilă?
Nu știu.
Dacă a folosit, e o poveste frumoasă. Dacă nu, e o poveste urâtă.
Ar trebui să-i spui mătușii tale să-ți pună un pachețel mai bun.
Nu poți trăi doar cu chipsuri și lapte cu cacao.
Ba pot. Asta mănâncă pirații.
De ce îți plac pirații?
Tata m-a dus pe un vas adevărat de pirați când eram foarte, foarte mică.
Aș putea locui cu tine după ce moare mama?
- Apartamentul meu e mic. - Nu sunt prea mare.
Nu se poate.
N-ar fi corect față de ceilalți elevi.
Te-aș putea ajuta cu temele la matematică,
dar n-ar fi corect.
Pare logic.
- Ești nervoasă. - Ești un profesor genial.
Mă eviți, domnișoară Gray?
Nu.
Mi s-a părut c-am scăpat ceva pe fereastră.
Ce anume? O ecuație pătratică?
Cred că era o zecimală.
Am văzut zecimala aia. A zburat în acea direcție.
- Zecimalele nu zboară. - Dar ce fac?
Se înclină.
Ești cea mai ciudată femeie pe care am cunoscut-o vreodată.
- Și ce? - Și...
Vino.
Te ajut să găsești...
zecimala aia înclinată.
Aș merge la un film.
Nu-mi plac filmele.
Nu-i nimic. Nu te invitam.
Bine, fie, poți să mergi cu mine la film dacă vrei.
Eu nu merg la film.
E aberant! E ca și cum n-ai asculta muzică.
- Nu-mi place muzica. - A câta minciună e, a treia?
Trebuie să mă duc la fierărie să iau niște cuie.
A patra minciună.
Nu-mi plac filmele cu polițiști.
A cincea.
- Nu-i a cincea. - Ba da, prima a fost cea cu muzica.
E a cincea. Minți cam mult.
La tine totul e bizar. Vino la film cu mine.
Poți să-mi cumperi floricele de porumb.
Sau nu-ți place floricele de porumb-ul, dar nici chiar așa?
Am nevoie de cuie.
Mă așez în centrul mijlocului.
42.
Haideți, băieți!
Bună.
- Unde pleci? - Am uitat să iau floricele de porumb.
E suficient pentru amândoi.
Îmi plac cu unt.
Sunt înmuiate în unt.
Stai jos, cucoană!
Ia loc.
Tipul acela este expert în a sparge bănci.
A fost prins dând ultima lovitură.
Poliția a descoperit un criminal în serie care-și lăsa victimele în seifuri,
le îndesa înăuntru lângă bani. Și...
Acum poliția trebuie să-l ajute pe cel care sparge bănci.
Lângă ce fel de bani îi îndesau?
Nu-ți pot răspunde la asta.
Dar e o întrebare interesantă.
Așa mi s-a părut, domnișoară Gray.
- Îmi pare rău. - Nu trebuie.
- Nu mai vorbi, omule. - De ce nu te așezi în altă parte?
- De ce n-o faci tu? - Dar tu?
Mi-ai apărat onoarea?
Ce?
Mona!
De unde știai unde locuiesc?
Te-am urmărit.
Dar ești rapidă.
Foarte rapidă.
Cândva...
alergam.
De ce ai fugit de la film?
Recunosc artistul.
- Cine l-a făcut? - Paul.
E cam solitar și trist.
Cine a făcut vulcanul?
Ellen.
Îmi place.
Îmi place și acesta.
- O vază... - Un buchet de cifre.
Și acesta...
E al Lisei. Una dintre cele 6 gene.
E reală.
Așa cred.
Te plac.
Nu mi-a mai plăcut de nimeni...
în felul acesta de foarte mult timp.
Cât timp ai fost logodit?
7 luni.
În ce luni?
Din decembrie
până în iulie.
De ce?
Sunt 212 zile.
Asta dacă nu era an bisect.
Și a fost?
Ai știut asta?
Trebuie să mă duc la baie.
Te simți bine?
Ce s-a întâmplat?
Mie...
Nu îmi place.
- Ți-a plăcut cu mine mai devreme. - Ba nu.
- Ce ai făcut în baie? - Te rog să pleci.
Mincinoaso.
Copii.
Copii!
Sunt domnișoara Gray și sunt o ciudată.
Cine vrea să iasă în față și să imite un număr?
Domnișoara Gray nu e ciudată.
Ba este! Și tu ești la fel.
- Ann... - Ai întârziat.
E rândul meu să reprezint Numere și Materiale.
Chiar este rândul tău?
Nu sunt mincinoasă!
Vedeți? E numărul perfect.
Super!
- De unde îl ai? - Eu l-am făcut.
42 + 5 = 48.
Ba nu! Face 47!
Nu l-ai făcut tu.
Știu al cui este.
E al meu! Eu l-am făcut!
Poți pleca, Lisa.
Bine, dar n-o lăsați să scape.
Ce-ar fi să mergem amândouă la fierărie
și să-i înapoiem numărul domnului Jones?
Va fi foarte fericit să-și recupereze numărul. S-ar putea să-ți ofere un cadou.
Un cadou? Nu vreau un idiot de cadou!
Și nu mă puteți ține în pauză.
Dă-mi-l
mie.
Ciudato.
Vin eu.
Vin eu la fierărie cu tine.
Apoi m-ai putea duce s-o vizitez pe mama.
Bună! Ai emoții pentru experimentul cu gaz de mâine?
O să fie grozav.
Domnule Smith!
Ce faci?
Vreți să veniți la fierărie cu mine și domnișoara Gray?
Nu pot. Am întâlnirea Clubului de Știință de după ore.
Trebuie să mă duc pentru că am promis.
Eu mereu cred ce spun și spun ce cred.
Eu joc corect, dar nu toți fac asta. Mulțumesc pentru invitație.
Veți pierde o mică distracție!
Domnule Jones.
Dacă nu-i aici, de ce o fi lăsat ușa deschisă?
Poate l-au răpit pirații.
Pe aici.
- "Și așezându-se pe bancă, a râs..." - Mamă! Soră!
Ea e profesoara mea de matematică.
Domnișoara Gray...
E o profesoară invizibilă de matematică?
Domnișoară Gray.
Ea este domnișoara Gray.
Lisa, vrei să luăm niște chipsuri?
- Mi-ar plăcea. - Vino cu mine!
Îmi place părul tău.
Cancerul nu e contagios.
Lisa m-a rugat s-o aduc azi aici.
Da, nu prea o place pe sora mea.
Dar pe tine te place.
Și eu o plac.
Tatăl ei a făcut-o să-i placă pirații? Așa a spus.
Nu. Lisa nu-și cunoaște tatăl.
- Credeam că... - Vrei să...
ai grijă de Lisa din când în când?
Bineînțeles.
Domnule Jones.
Mamă!
Mamă! Tată! L-ați văzut pe domnul Jones?
Mamă, l-ai văzut pe domnul Jones?
A dispărut, iar eu nu-mi găsesc cheile de la mașină.
Cine a dispărut? Domnul Jones?
Nu, Mona. Tatăl tău. Tatăl tău s-a dus.
Poftim? Unde a plecat?
Nu știu. Nu știu unde este.
Am găsit astea în spatele mașinii de spălat.
Le-a ascuns. Nu știu de cât timp nu le-a mai luat.
Nu s-ar fi întâmplat așa ceva dacă aș mai fi locuit aici.
Încetează! Nu-l poți ajuta!
Nu știu unde este.
- Tată. - E tatăl tău?
Am încercat să-l iau de acolo, dar nu vrea să se ridice.
Tată.
Energia e blocată
în acest cerc și trebuie eliberată.
Hai să mergem acasă.
Vreți să chemăm pe cineva?
Nu, nu-i nevoie.
Mulțumesc.
De ce nu ți-ai mai luat medicamentele?
Pentru că sunt otrăvite. Mi-ar otrăvi organismul.
Ba nu, te-ar ajuta.
În capătul acesta.
Aici trebuie să sap.
Dacă nu-l deschid...
o să...
Te rog.
Hai să mergem acasă.
- Nu vrei să mă fac bine? - Asta-i tot ce-mi doresc.
Am cifra pentru Numere și Materiale. Știu că nu-i vineri, dar e ceva special.
E proteza tatălui meu.
- Arată ca cifra unu, nu? - Pot pune mâna pe ea?
Super tare, nu?
Nu arată ca cifra unu. Seamănă cu un braț.
Ba arată ca cifra unu!
De ce i-a căzut mâna tatălui tău?
Nu i-a căzut. A fost rănit în război.
E bună cifra, domnișoară Gray?
- Domnișoară Gray! - Domnișoară Gray!
- Ce?
E bine? Hei, e a tatălui meu!
Elmer!
- Dă-i înapoi mâna tatălui lui! - Sunt aici!
Elmer!
Hei! Elmer!
Danny!
- Elmer, dă-i-o înapoi! - Dă-mi-o înapoi!
Domnișoară Gray...
Nu vă puteți stăpâni elevii.
Veți fi concediată.
Taci.
Nimănui nu-i pasă de tine, Lisa.
- Dă-mi mâna! - Nu!
Domnișoară Gray, priviți!
Te voi scădea,
împărți
- și multiplica. - Lisa!
Du-te lângă ușă!
Ann, trebuie să înveți să fii amabilă!
Doamne.
Bine...
Îmi pare rău.
- Dumnezeule! - Lisa! Lisa!
Lisa!
- Lisa! - Dă-mi drumul!
- Încetează! - Dă-mi drumul!
Oprește-te!
Mama a murit.
A murit.
Eu de ce n-am cancer?
- Îmi pare rău. - M-am săturat
de scenele Lisei!
- Ann! - O voi toca bucățele!
Ann...
- Dumnezeule! - Lasă toporul jos.
- O s-o ciopârțesc. - Ba nu.
O s-o fac bucățele mici.
N-o să ciopârțești pe nimeni.
- M-am săturat de ea! - Te rog.
Și m-am săturat și de tine.
Dă-mi toporul!
Vine o clipă
când privești în jur
și aștepți ca cineva responsabil să te ajute.
Apoi realizezi că tu ești cel care deține responsabilitatea.
Tu ești adultul.
Ești singurul adult de acolo.
Dar nu prea te pricepi să fii.
Viața e mult...
mult mai complicată decât matematica.
Tată.
Domnișoară Gray...
- Am 9 copci. - Eu am 27.
3 x 9 = 27.
Ai dreptate.
- Ce faci? - Fac ca tine.
Te imitam la prânz.
Banca scoate același sunet ca și catedra ta.
De ce făceai așa?
De ce?
Fac asta
când mă simt...
singură.
De asta o fac și eu. Vreau să fiu ca tine.
Nu face asta. Nu fi ca mine.
Dar sunt singură...
Complet singură.
Nu numai c-ai adus un topor la școală,
dar ai mințit că ai diplomă de facultate.
Să-ți fie rușine.
Ești o profesoară de matematică minunată, domnișoară Gray,
dar nu mai ai voie să calci în școala mea niciodată.
Domnule Jones.
Sunteți?
Ce faceți?
Dar tu ce faci? Pleacă de aici!
- N-ați murit? - De ce să fiu mort?
- Ce se întâmplă? - Nu știu.
V-am găsit cifrele prin oraș, magazinul era descuiat,
- iar mașina dvs lipsește. - Pleacă din dormitorul meu!
- Cine e fata asta? - Mona Gray!
Mona Gray, vrei, te rog, să pleci?
- Să chem poliția? - Nu.
Dar aveți nevoie de cifrele dvs!
Cum veți putea ști cine sunteți și ce simțiți fără ele?
Andrea, revin imediat.
Îmi pare rău.
De ce nu mai aveți nevoie de cifre?
Ce-ți pasă ție?
Îmi pasă pentru că din cauza dv îmi place matematica.
M-ați învățat că cifrele reprezintă totul. Vă observam cifrele
și țineam evidența dispoziției dvs.
Ai făcut un tabel?
Vrei să iei loc?
Am lăsat magazinul deschis, mi-am vândut mașina,
totul din cauza cifrei 42.
Cui îi mai pasă de orice altceva dacă poartă un 42?
V-am văzut în acea zi.
O zi minunată. Ce mai frumoasă dintre toate.
Cum ajungi să ai un 42?
Mi-am dat seama că dacă
nu trebuie să fiu un număr,
pot fi orice.
Nu înțeleg de ce ești dintr-o dată interesată.
Erai cea mai răutăcioasă fetiță pe care am cunoscut-o vreodată.
Spărgeai ouă de mașina mea de fiecare Halloween.
- Știați că eu eram? - Bineînțeles.
Ceea ce nu știu este...
de ce făceai asta.
Pentru că mă ignorați.
Și îl ignorați și pe tata.
Poftim?
N-ați întrebat despre el niciodată!
- Ba am întrebat. - Ba n-ați întrebat.
Într-o zi
te jucai în grădină
și te-am întrebat:
"Ce-a pățit tatăl tău? Pare slăbit."
Am întrebat. Cu siguranță am întrebat.
Erai acolo, încălțată cu cizmele tale verzi
și aruncai cu pietre în acel copac.
Te-am întrebat de tatăl tău, iar tu mi-a spus:
"Gura, domnule Jones."
Ar fi trebuit să te mai întreb.
Îmi pare rău.
Poate că în acea zi... nu erai tu însăți.
Nu cred c-am fost vreodată eu însămi.
Așadar... ce are tatăl tău?
Crede că-i pe moarte.
Tu crezi că-i pe moarte?
Ți-e dor să alergi?
Vrei să știi cum m-am lovit la picior?
Nu m-ai întrebat niciodată.
Scuză-mă. Mă gândeam
să creez o altă Formă de Sănătate în grădină.
Însă de data asta, cu o rază mai mare.
Ultima era prea mică. Mă gândeam să fac una
cu o arie mai mare.
Ce crezi?
Nu cred c-o să-ți mai pot ține companie.
Fetița mea frumoasă. Nu mă deranjează dacă aștepți în mașină.
N-a înțeles.
Însă eu am înțeles în sfârșit.
Am primit asta prin poștă.
"Bună, domnule Smith. Domnișoara Gray."
Mi s-a părut puțin cam scurtă.
Nu știam ce să mai spun.
Lisa a insistat să vin să te văd.
Ce mai face?
E și mai tăcută decât înainte.
Îmi pare rău.
Aveai dreptate.
Mințeam.
Vreau să știi
că data viitoare, dacă va exista o dată viitoare,
când o să spun că mă duc la baie,
nu mă mai lăsa.
N-o să fiu paznicul băii tale, domnișoară Gray.
Mona! Am uitat să-ți spun ceva.
Am mințit.
O să fiu paznicul băii tale.
Nu-mi trebuie un paznic la baie.
Nu?
Am mințit, dar de dragul tău.
Nu-i nimic.
Mulțumesc că te-ai întors.
Domnișoara Gray? Sunt Alisha Beeze, mama lui Levan.
Sunt avocat și cred că aveți un caz excelent
împotriva Annei DiGanno și consiliului școlii.
Ați putea cere despăgubiri enorme.
Nu-mi doresc decât un singur lucru.
Aici scrie că în schimbul reîncadrării pe post,
sunteți de acord să renunțați la proces, să vă luați o diplomă în pedagogie,
și promiteți să nu mai aduceți obiecte contondente în clasă.
Un pix?
E foarte nedrept.
Nu pot să ies cu nimeni cu ea prin preajmă.
Nu sunt insensibilă.
Nu sunt.
Numai că nu sunt pregătită.
Știu că-i îngrozitor...
Dar n-o vreau.
Eu da.
Povestea tatălui meu avea un substrat.
Iubirea nu înseamnă să-ți sacrifici părți din tine.
Întregul e mai minunat decât suma componentelor.
Ce vezi?
- E vreun voluntar? - Eu! Eu!
- Domnișoară Gray! - Bine, îi aleg pe...
Isabelle... David...
și Kevin!
Erau 122 de broscuțe într-o baltă
și 57 în altele.
Câte broscuțe erau în total?
Nu e o problemă dificilă.
179.
Grozav.
- Nu știi alta mai bună? - Bine... Am alta!
Introdu și un 3 și pirați.